Do viđenja, Sandra.
Čuvaj se.
Zdravo, maleni.
Rekao mi je "zdravo, striko".
- Piši, molim te. - I ti.
Uzeli smo sve.
Sve?
Zdravo.
Pazi na sebe.
Kod nas možeš doći kad god hoćeš.
Razmisliću. Videću kako mi ovde ide.
- Imaš li poruku za starog? - Ne,samo mu reci da sam stariji.
Zdravo.
Do viđenja!
''DOBAR ŽIVOT'' KURIRSKA SLUŽBA
Sipaj za pet pezosa.
- Da vam pomognem? - Ne treba, hvala.
- Pa, kako ste? - Dobro, a vi?
- Dobro sam. - Dakle, da vidimo.
- Kompjuterizovana kola su sjajna! - Da.
- Gde je kompresor? - Tamo.
- Juče nije radio! - Nije?
Proveriću.
- Imate puno posla? - Uglavnom.
Dugo se radi?
Da.
Nije radno vreme, koliko to što radimo bez prekida.
- Nema ni pauze za ručak? - Ima, ali tih pola sata...
- Eto, gotovo! - Hvala.
- Prijatno... - Čekajte.
Molim?
Hajdemo sutra na ručak! Znam mesto u blizini.
- Da jedemo zajedno! - Ne, hvala.
- Imam samo pola sata. - Hajde...
- Ovde vas sigurno stalno prekidaju. - Istina je...
Možemo na roštilj. Imaju i sendviče.
Čak i kobasice. Ili pečenje u lepinji.
Imaju i zapečen hljeb. Čak i razne vrste paste.
- Dakle, valja li? - Odlično je.
- Još nešto? - Ne. - Sigurno? - Samo izvolite.
Zar da se prejedem?
Ne mogu više. Ionako sam debeo.
Nego... Da te mopedom posle povezem kući?
- Ne. - Zašto si takva?
- Bolje ne. - Zbog momka?
- Bivšeg momka! - To je bolje.
Još sam tamo... Dok ne nađem stan.
Već ga neko vreme tražiš?
- Nije lako. - Zato sam ja tu!
Bez šale! Nisam se usudio predložiti ranije...
Ali imam jednu sobu viška.
U njoj je živeo moj brat sa ženom.
Prazna je otkad su se odselili u Španiju. U mojoj je kući.
Dođi slobodno da pogledaš.
Možeš i ostati par dana. Ili je iznajmiti!
Htela bih biti sama u stanu.
No, hvala. Dobro je.
Danas me samo odbijaju!
Dakle...
Hoćeš da odem?
- Ne. - Da pođemo?
AUTO SERVIS KURISKA SLUŽBA
Smrzlo mi se lice!
Ima li tople "mate"? Je li sve u redu?
Šest!
Kurirska služba "Dobar život". Gđo Lopez! Roberto kraj telefona.
Izvolite!
Svakako...
Bilo ko?
Ne znam. Zavisi od saobraćaja. Naravno, što pre moguće!
Bez brige. Do viđenja.
Mali, dođi ovamo!
Ovo preuzmi i odnesi gđi Lopez.
- Polazi! - Evo.
Pre 12 sati! Ostavi te puževe. Dosta mi ih je.
Najbolje je da ih odneseš iza. Pomozi mu.
Tamo je mrak!
Briga me! Daj im baterijsku lampu!
Isporuka ili puževi? Prvo ću ovo!
- Mali, gde je Beto? - Nemam pojma.
Kako ne znaš? Rekao je da će doći do podne!
Kakav tip! Ne mogu da verujem!
MESTO U REDU NA PRODAJU
Budaletino, ketenu! Javi se...
Budalo...!
Budalo...
- Čujem te. - Budalo... Čuješ li me?
Šta hoćeš?
Robeto je besan. Dolaziš li?
Ovde sam pred konzulatom još od sinoć.
Kaži mu da ću doći čim me zameni majka.
U redu! Zdravo, budaletino!
- Kad kuvaš "mate" stavi sveže lišće. - Sad si ti šef?
Hajde, Pužu! Ti nam skuvaj "mate"!
Hopa!
Zdravo!
- Kako si? - Dobro.
Ozbiljno si mislio za sobu?
- Da. - Sjajno!
Idem da pogledam stan oko 18h.
Ali pre bih pogledala tvoju sobu.
Važi.
Da pođemo?
Uđi.
Ovo je "apartman". "Apartman snova"!
Pomeriću ovo da možeš staviti stvari.
- Dobro je. - Da.
A ovo?
Moj brat i ja. Onaj što živi u Španiji.
- Ovo su tvoji roditelji? - Ne.
Otac i njegova žena. Mama je davno umrla.
Baš mi je žao.
Slušaj...
Eto, to je ta soba.
Ako bi se doselila, dogovorili bismo se o nekim uslovima.
O korištenju prostorija i pravilima.
Oko kuhinje, kupatila, trpezarije.
Ako neko kasno leže... Da se suđe pere posle jela.
Slažem se. Koliko?
Stotinu mesečno.
Sto...
- A režijski troškovi? - Pa, otprilike...
Ako se vodi računa, bude oko sto.
Znači svako po pedesetak.
To je u redu. Mogu li se danas preseliti?
Da.
Platiću unapred. Imam 100 pezosa kod sebe.
Napisaću ti priznanicu.
- Nije potrebno. - Ipak, hoću.
U redu.
- Možeš li to popraviti? - Ma, da.
Nemam pezose nego naplative obveznice.
- Zaboga, obveznice. - Nemam drugo.
Ma, u redu je.
- U redu... - Sigurno? - Da.
- Patrisija, je li? - Da.
Napiši da sam podstanar.
Ti si stanovdavac, a ja podstanar.
Zdravo.
- Bilo je tople vode? - Da, hvala.
Šta je ovo?
Tvoje je? Izvini!
- Studiraš arhitekturu? - Ne, industrijski dizajn.
Sad ne idem na predavanja. To je za neki posao koji sam uzeo.
Sporo mi ide, ali isplivaću.
Nadam se.
- Pušač si? - Ne.
Možda, ipak, imam upaljač. Da ti ga donesem?
Neka.
U redu je.
- Idem u krevet. - Važi.
- Kasno je. - Jeste.
- Laku noć. - Prijatno.
- Zdravo. - Čekao sam te.
- Mene si čekao? - Da, brinuo sam.
Je li sve u redu?
- Recimo. - Kako to?
Dođi.
Stavi i ovo. Za leđa!
Hvala.
Nije bio loš dan?
Da...
- Šta se desilo? - Imala sam užasan dan.
Neko mi je platio lažnom novčanicom.
- Užas! - Baš...
Za tu novčanicu...
Pitaću mog kolegu Sebu.
- Šta? - Eto...
Reći ću mu da sam je ja dobio.
Često to preko njega rešim.
- Stvarno? - Da, ne brini.
U redu.
Sva sreća da si me sačekao.
- Sreća? - Da. Hvala ti.
Nema na čemu.
- Tu sam da ti se nađem. - U kom smislu?
U svakom! Ako si prešla kod mene, ja sam ti uvek na usluzi.
Jer je tvoja kuća.
Slažem se, ali nije to samo fizičko prisustvo.
Mislim i na duh zajedništva mimo našeg poslovnog odnosa.
Mogu ti biti podrška.
- Tehnička podrška! - Da.
Drugačije ne bi imalo smisla.
Živimo zajedno, i treba da se oslanjamo jedno na drugo.
- Slažem se. - I ja.
Kad imaš neki problem, obrati mi se. I ja ću tebi!
Da, izvolite?
- Moj šef je neprijatan. - Pa...
Sutra ću ga premlatiti i zapaliti pumpu!
-Ima da leti u vazduh! Zdravo. - Odlično
Izvolite? Juče ste dolazili.
- Vreme je isteklo! Prijatno. - Vreme?
Ovako je neudobno. Daj malo.
Slobodno. Kao da je tvoj!
- Udobno ti je? - Da.
Još jedan "mate", pa idem.
- Kasniš, zar ne? - Još kako!
Hladno je!
Jeste.
Sve je tu.
Spreman sam.
Pa...
Idem ja.
Eto, idem ja.
Poljubac od pomalo zbunjenog prijatelja.
Pa...
Zdravo.
Zdravo!
Već sam mu rekao. Zar da ga ubijem, ako mi neće platiti?
Zovi ga kasnije. Ja samo što nisam stigao.
Važi.
Zdravo!
Baš je hladno!
- Stani, obrisala sam! - Samo sam te hteo poljubiti.
Sav si blatnjav.
- Neraspoložena si? - Ne, čistim.
Čemu se smeješ? Mojim beleškama?
Prosto se smem. Bolje nego da plačem!
U Njujorku ima sjajnih dizajnera.
- A ovdje? - Ovde smo izumeli hemijsku olovku!
- I autobuse! - Da, i njih.
Pa i karamel mleko!
I poljupce!
Pretoplo si obučena.
- Vrućina je. - Baš jeste.
- Previše dugmadi? - Bar 50!
Daj da ti pomognem.
- Baš lepo. - Da i ja tebi pomognem.
Gore - dole, kao na toboganu!
Baš kao na toboganu.
I ti!
Hladno je...
Može li poljubac? Hajde!
- Idemo na spavanje. - Ne spava mi se.
- Hajdemo na spavanje! - Na spavanje...
Zdravo!
Pato!
Telefon!
Nemoj davati ovaj broj. Nije ovo javna govornica!
Halo... Mama!
Šta?
Ne...
Rekla sam ti da ne mogu.
Kako?
Mama, sve je po starom. Šta ja tu mogu?
Ne, ostani tamo. Videću šta se može uraditi.
Zdravo...
Pato?
Gde si?
Zdravo.
Ti si Ernan?
Da...
Ja sam Elvira. Patrisijina majka.
Stigli smo iz Mar del Plate.
- Čuli ste se s njom? - Ne, nisam.
Eto, bili smo strašno umorni od putovanja.
Malo smo prilegli.
U redu je.
Hvala.
Da probamo.
- Valja li, dušo? - Da.
- Ernan? - Ne, hvala.
U ime svoje porodice,
zahvaljujem ti se na ovom tvom divnom gestu.
Što si nas primio i ugostio za svojom trpezom.
Danas je to retko među Argentincima.
Puno hvala, Ernan.
Ma, nije to ništa.
- Luli, zahvali se Ernanu. - Hvala, čiko.
Nema na čemu!
Zdravo!
Ernane, izvini, zvala sam "Dobar život".
Ali već si bio izašao.
- Već smo se upoznali. - Stvarno?
Da, sve je u redu.
- Mogu li prenoćiti ovde? - Nema problema.
- Hvala. - Nema na čemu.
- Zauzeto je! - Ja sam.
- Smem li ući? - Da. - Već sam ušla.
Izvini zbog mojih roditelja.
- Da sam ti bar ranije rekla. - Nema veze.
- Oni su takvi. - Tvoji su roditelji.
Ako su došli u posjetu, neće valjda odsesti u hotelu?
Znam, ipak sam ti se htela izviniti.
Ma, ništa.
- Umio sam se... - Šta kažeš za Luli?
Prelepa je.
Sa koliko ju je tvoja mama rodila?
- Moja mama? - Da.
Nije ona rodila Luli, nego ja. Ona je moja kćerka.
- Šališ se? - Nimalo.
Zar bih se šalila o takvim stvarima?
Što mi nisi rekla?
Nisi me ni pitao. Da jesi, rekla bih ti.
U vezi smo. Valjda o takvim stvarima možemo razgovarati.
Rekla bih ti, ali me nisi pitao. Šta ti je?
Ne voliš me više, jer imam ćerku?
Ma, volim te. Nije o tome reč.
Samo mi je krivo što mi nisi rekla.
Rekla bih ti... Izvini.
- Opraštaš li mi? - Opraštam.
Olako si to rekao. Oprosti mi iskreno.
- Opraštam ti. - Ne, iskreno...
U redu.
Ostavi to!
Zdravo.
- Dobro jutro. - I vama!
Doručkovali ste?
- Nisam se usudila... - Ma, u redu je.
- Hoćete li čaj? Kafu? - Radije bih "mate".
- "Mate"? - Da.
Evo, ja ću ga skuvati.
Prestao je pušiti pre 10 godina, ali još to izbacuje.
Vidiš? Hoćeš li i ti?
Valja li?
- A tebi? - Da, divan džem od jagoda.
Probaj.
Dobar je, zar ne?
Odlično se prodaju. Kupci dolaze odasvud.
Iz Francuske, Italije, Švajcarske.
Sorta koju ja gajim, ide po 16 dolara kilogram.
U kutiji imam 4,5 kg. Za dva meseca biće čak 7 kila!
Seba, šta će ovo ovde?
- Moji su. - Znam, dao sam ti ih juče!
- Uradiću to kasnije, to je usluga. - Usluga?! Mali, ovo je posao!
- Ja sam kurir, ne delim letke. - Onda ih isporuči!
Prokleti puževi, sve su uslinili!
Rekoh ti da ih nosiš odavde! Očisti ovo!
I ti, mali!
Zdravo!
Zdravo...
- Još smo ovde. - Vidim.
Tražim rođaka, ali ne mogu ga naći.
Ne mogu ga naći. Putujemo sutra...
Najkasnije prekosutra.
Eto, platiću.
Prvu noć neću jer si nas pozvao, ali ostalo ću platiti.
Ne smeta ako ostanete dan više.
Ne morate mi platiti.
Ali, hoću. Novac je važan.
Ako ga nemaš, ne znaš šta te sve može snaći.
Lepo je upoznati mladića kao što si ti.
Nekog ko ima veliko srce i iskreno kaže:
"Ostanite slobodno još koji dan, pa i nedjelju dana."
Ali neću, jer ne želim zloupotrebljavati druge.
Ako treba, pod mostom ću spavati.
Sam sam kriv ako tako bude.
Ma ja ću ga skuvati.
Bar ti mogu spremiti dobar doručak.
- Zdravo... - Zdravo, Luli.
Evo, šećer.
Uvek ideš mopedom?
Da, uvek.
Ljudi su lenji, ali ti se ne možeš požaliti. Imaš posao.
To je pravi blagoslov.
Baš blagoslov!
Imati posao je blagoslov!
Ko hoće napredovati u životu, mora imati posao.
I ova će naša zemlja napredovati svojim snagama.
Ali samo ako je hoćemo izvući iz propasti u koju srlja.
- Idem ja. - Ne, dođi...
Nemoj, tvoji su tamo.
Ma, hajde...
Brzo!
Zdravo.
Htela sam doručkovati s tobom, ali sam se uspavala.
- Ideš? - Da.
Tvoji su roditelji tamo. Idem!
- Da ručamo zajedno? - Da.
- Doći ćeš po mene mopedom? - Da.
Odoh!
Idem na posao.
Drago mi je što smo se upoznali.
- Do viđenja. - Čekaj, malo!
Nek' proba jedan. Čemu tolika žurba?
Zdravo, Luli.
- Probaj jedan. - Hajde!
- Dakle? - Dobar je... - Još jedan!
- Kako si Patrisija? - Dobro.
- Šta radiš u subotu? - Radim.
Mislio sam uveče...
Ne znam... Ništa.
- Voliš li bioskop? - Da.
Da li bi išla?
Ne znam. Zovi me.
- Nemam tvoj broj. - Nemam telefon.
- A da te zovem ovde? - Ne smem primati pozive.
- Pa onda? - Šta?
Kako ćemo, onda...
Videćemo! Zadovoljan?
- Odlično! - Dobro, vidimo se.
Zdravo.
- Šta radiš? - Kucao sam, ali niko nije odgovorio.
- Virio si! - Nisam.
Trebamo popričati. Kuća je puna kutija.
Virio si. Presvlačila sam se. Taman sam htela odgovoriti.
One kutije, mašineriju i sve ostalo ćete izneti odavde.
Venansio se vraća za pet minuta.
Sve će objasniti. Dotle ću se ja presvući.
Zdravo.
- Zdravo, kako si? - Dobro.
- Dođi da popričamo. - Kakva faca! Šta se desilo?
Tvoji su roditelji celu kuću zatrpali nekim mašinama.
Oh, ne...
Prosto ne znam. Svuda su kutije, brašno, mašine...
Oh, Ernan...
Dođi...
Da samo znaš koliko sam ga odgovarala.
Ali Venansio je takav. Ne znam šta da radim.
Ne razumem. Ti si znala?
- Nisam, ali jutros mi je tražio - 1.500 na zajam...
Navodno, kao avans za kiriju.
Rekla sam mu da ja toliko nemam. Ali, takav je Venansio.
Polako! Trebali su samo prenoćiti.
- To je bilo u redu. - Ma, znam.
Neću te sprave u kući.
Znam, Ernan. Ali, imam samo 170 pezosa.
Ako bi mi dali avans na platu imala bih tek 480. To je sve!
A nemaju kuda otići.
Nisam ja prihvatilište! Ni ja nemam toliko novca.
Tražiš novac od mene?
Ne mršti se. Da nađem 1500, ili...?
Divno...
Seba, izvini nas. Želim popričati sa Betom.
Važi...
Beto, donio sam odluku.
Zdravo...
- Zdravo. - Kako ste?
Razgovarao sam sa Patrisijom i reče mi da...
Izvinjavam se. Odlazimo.
Ali pre nego što odemo, ponudiću ti priliku.
- Molim? - Priliku!
Ozbiljno razmatramo proširenje kompanije.
Tražimo partnera i investitora. Shvataš?
Hteli smo tebi ponuditi tu priliku.
Ne zanima me, hvala.
Sigurno te zanima da zaradiš novac. Pametan si mladić.
Ti si jedno pametno dete.
Ove mašine vrede 2 do 3 hiljade pezosa.
Ne računajući naš renome i klijentelu!
I to pre nego što proširimo poslovanje na supermarkete.
Sigurno te interesuje!
Takva se prilika ukazuje jednom!
- Patrisija, kako si? - Zdravo.
- Krenula si? - Da.
Ideš kući? Da te povezem?
Hajde, prebaciću te.
Nema problema.
Upadaj!
Važi...
Zdravo...
Ernan, žao mi je.
A kada se to desilo?
Pre deset dana.
Deset dana?
Invazija, mali!
Moraš nešto preduzeti.
Posavjetuj se sa advokatom iznad nas.
Nemaš šta izgubiti.
Idi sad, dok nemamo posla.
Do viđenja...
- Sedamdeset dva! - To sam ja!
- Izvolite. Znate li gde je? - Ne.
U dnu hodnika.
Napred!
- Ja sam advokat Linares. - Ernan.
Drago mi je, Ernan.
Ernan... Kako bi prezime?
Kintana.
Samo strpljenja, Kintana. I to ćemo dobiti.
- Šta to? - Sudsko rješenje.
Nisam došao zbog toga. Imam drugi problem.
Drugi problem?
Kako da objasnim... Eto, iznajmio sam sobu podstanarki.
Ona je dovela celu porodicu i sad su mi okupirali kuću.
Kažu da će otići ako im dam 1500 pezosa, ali...
- 1500!? - Da.
Ucena! Jasan slučaj!
Sami se nagodite s njima, Kintana.
Ja naplaćujem honorar. Bolje im vi sami ponudite... 1100!
Nemam ni pare. Zar da im platim da odu iz moje kuće?
Onda ćemo preduzeti nešto. Kuća je vaša?
- Da. - Vlasnik ste?
Moj otac je.
- Zaposleni ste? - Da.
- Koliko zarađujete? - Mesečno oko 380.
- Imate li auto? - Samo moped.
Onda imate problem!
Praktično ste siromah. Malo je.
Pokrenuću postupak za iseljenje. Važi, Kintana?
- U redu. - To može potrajati i do dve godine.
Ne brinite, zainteresovan sam za slučaj. Budite strpljivi.
Ne mogu mu posvetiti puno vremena, ali javite se vi.
Zovite na ovaj drugi broj.
Zovite me!
Ako će nekog otpustiti, to ću biti ja.
Ma, paranoičan si.
Znao je da idem iz zemlje. I da ga neću tužiti.
Đubre!
Muči me što me je tako otpustio.
Bez upozorenja...
Dobio si pasoš?
Ma onim prokletim Italijanima treba 6 meseci da ga izdaju.
Šest meseci?
Ne znam šta ću u međuvremenu.
Do đavola...
Ako nećeš, jer si umorna... Ne smeta.
- Ne ljutiš se? - Patrisija, zaboga!
Imam predlog.
Hajdemo nekud iz grada za vikend.
Pozvali su me prijatelji. Tamo je jako lepo.
- Da budemo malo na vazduhu. - Sviđa mi se.
Šta kažeš?
Ne znam. Obećala sam Luli da ćemo biti zajedno.
Povešćemo i Luli.
Dopašće joj se, a i ja bih je upoznao.
Dakle?
Videćemo.
Kakva je Luli?
Molim?
Mislim, kakva je.
Luli je divna!
Zdravo...
Gde si do sada?
Tata, ja sam odrasla osoba.
Ne bi se reklo po tvom ponašanju.
- Izvolite. - Ne, hvala.
Uzmite...
Ne mogu sad objašnjavati, jer sam s detetom, ali zovite me.
Organizujem sastanak sa vrlo motivisanim ljudima.
Svi su spremni zarađivati u slobodno vreme.
Imate vremena između smena, zar ne?
Videćete, svanuće vam u životu.
Evo! Ljudi su gladni, a posla nema.
Onda sam pomislio:
"Venansio, pokrenućeš biznis koji stvara radna mesta."
Hoću da se i vi uključite u našu kompaniju.
Dinamični ste, otresiti.
Imate naš, argentinski, stav prema poslu.
Zdravo.
Tu.
Elvira, ko su oni ljudi u dnevnoj sobi?
Šta hoće?
Objasniću. Odmah se vraćam.
- Ostavio si broj? - Jesam.
Odlično. Javićemo vam se.
- Venansio, šta je ovo? - Objasniću. - Objasnićeš?!
Pazite dobro, jer se ovo neće ponoviti.
Zvaćemo vas samo dvaput.
LA NORMANDA ČUROS/PIROŠKE
Gospodo, mesto je zauzeto.
Nemojte više gubiti vreme.
- Hvala. - Zdravo.
Raduješ se?
Hvala.
- Čekaću da se javite. - Naravno, ne brini.
Šta je ovo, Venansio?
Kakvi su to papiri, formulari i gluposti?
U mojoj si kući otvorio kancelariju?
Daj mi dve nedelje, zaradiću malo i onda odlazimo.
Ne pravi budalu od mene, Venansio.
Ako ne odete, uzeću advokata!
Advokata? Vređaš nas! Za koga nas smatraš?
Uostalom, znaš li koliko prinudno iseljenje može trajati?
Od 12 do 18 meseci! Smiri se.
Ili ćemo se svi izvući, ili propasti. Jasno?
Ne valja što ponekad izgledam baš glupavo.
Ne razumem.
Ma, zbog onoga što mi se dešava.
Ili ispadnem glupav, ili imam glupav izraz lica.
- Taj izraz? - Kakav izraz?
To je lice budale... To! Ne, nego to!
Ali, nemam nikakav izraz.
Baš s tim izrazom izgledaš budalasto.
A tek ti! Baš mi pametno izgledaš!
Ko pijan puž, napućenih usana!
Misliš da si neko!
Do đavola!
- Pazi, čoveče. - Ko je to? Ko ste vi?
Ramon Tikona, pekar. Milo mi je.
Šta, milo?! Čisti se i nosi ovo đubre!
- Ne diraj, u nivou je! - Da ne diram?!
Nemoj tako...
Tvoj ortak mi reče da ste se posvađali. Smiri se.
Ozbiljno ću raditi za "La Normandu".
- Ma, zaboli me! - Ne diraj!
Šta to radiš?!
Mama, šta se dešava?
Ne brini, dušo, sve je u redu.
- Šta se dešava? - Pusti me da uđem.
- Ne, gotovo je. - Molim te, Ernan.
Moram u klozet. Stislo me je.
Ima benzinska pumpa iza ugla!
Ne mogu ići čak tamo!
Žuri mi se!
- Odlazi! - Pusti me! Ne diraj me!
- Odlazi! - Do đavola!
- Ne viči na mene! - Van!
Tata! Šta se desilo?
Jesi li dobro?
Krvariš.
Ernan!
Ernan! Otvori, molim te!
Donesi čašu vode.
Ernan!
Čuješ li me?
Otvori vrata.
Povređen je. Donesi alkohola i vate. Požuri!
Polako. Drži se za mene.
- Daj mi to! - Ne diraj!
- Evo. - Pogledaj.
- Ne diraj! - Miruj!
- Treba staviti kopče. - Ne...
Ovo podigni polako. Onda ga stavi ovamo.
- Posluži se ovim. - Elvira!
- Šta je bilo? - Sad je 4 ujutro! - Zar ne vidiš da radimo?
- Spavam. - Da napravim doručak kad si već ustao?
- Shvatio si? - Da.
Ernan...
Hteo sam porazgovarati.
Osećam se krivim.
Znam kako stoje stvari sa Venansijom...
Ali, shvati da mi treba posao.
Koliko se dugo znamo?
Ako ovde upadne lopov, prvi ću ti ja priskočiti u pomoć.
Ali, ovo je drugo. Porodična stvar.
- Shvataš... - Kakva porodica?!
Ovo je odličan biznis. Dobar za sve nas!
Niko ne mora uložiti ni pare.
Za razliku od drugih biznisa.
Tamo se mora uložiti novac.
Investirali bismo i mi novac.
Ali mi taj novac nemamo.
- Ovde samo treba... - Izvinite me.
Samo ljubav, pažnja, strast!
Dobiješ 100% čist proizvod, jedne argentinske firme.
A nosimo se sa...
Hej, ti! Siđi s toga, polomićeš.
Odlučni smo nešto proizvesti.
Jer šta su naše "čuros" piroške?
To je suština Argentine!
- Nisam čuo. Čuros je... - Argentina!
Tačno! Naravno, iz Argentine su.
Dakle, ko je spreman uključiti se?
U divno iskustvo mreže koja se zove "La Normanda".
Beto, dođi. Podeli s nama svoje iskustvo.
Posvedoči o svom uspehu.
Venansio mi je dao priliku.
Sad se trudim osigurati važne distributere.
Nije lako privoleti velike distributere.
- Dobro, ali... - Uveriću ih.
- Šta to znači? - Ljudima treba objasniti.
Moramo im objasniti!
A sve treba raditi s ljubavlju.
Pa i objašnjavanje!
Čini se nemoguće, ali je sjajno!
Koliko zarađuješ?
Od maloprodaje i rabata od veletrgovaca...
Bude oko 200 mesečno.
200 pezosa u slobodno vreme!
Aplauz za Betoa!
- Hoćeš li izaći? - Ne znam.
Ne osećam se dobro.
Boli li te nešto?
Ne, samo mi nije dobro.
Da te odvedem negde na večeru?
- Ne želim biti na teretu. - Na teretu?
Pato, vodim te na večeru.
- Ovo je gotovo? - Jeste, iznesi ga.
Dodaj još.
Imaš pismo, Ernan.
Ko ga je otvorio?
Ne znam. Tako sam ga zatekla.
Znači, tako ćemo?
Kaži mi kako je moj brat, šta radi u Španiji...
- Ne znam. Nisam ga čitala. - Onda pitaj tatu!
Gde je granica svemu tome?
Ne znam.
Ne znam, Ernan. Žao mi je.
Ne znam šta da ti kažem.
Užasno je to što se događa.
Ne znam šta da kažem.
Ali, volim te.
Idem da pročitam pismo.
Čuros! Tople pite!
Čuros!
Topli čuros!
Šta tražiš ovde?
- Molim? - Briši!
- Zašto? - Jer je ovo moja zona.
- Trotoar je moj! - Da ga nisi kupila?
- Stani! - Odlazi, ili ću ti prosuti korpu!
Gubi se!
Odlazi!
Čuros!
Kažu da nije ono što su očekivali. Ipak, ostaće.
- Daj meni. - Ma, ja ću gurati.
Neka, ja ću.
Hoću da znaš...
Ja nemam nikakve veze s tim.
S onim što se događa.
Znam da ti nije milo, ali i meni je dosta.
Sve to i meni smeta.
Kao što kaže ona pesma...
"Uragani ljubavi..."
"...samo su oluje..."
- Ma, nema veze. - Kaži.
Ne sećam se.
Čekaj..."Uragani ljubavi, samo su oluje koje..."
Ne znam.
Stiže autobus.
Pogledaj diskretno ko je napolju.
Vidiš ga?
- Poznaješ ga! - Izgleda mi poznato.
To je Kolifa, spominjao sam ti ga.
Igra fudbal za Morales.
- Dobar je. - Odličan igrač.
- Nekad je igrao za... Kako se ono zvaše? - Ne znam.
Siledžija je i to radi.
Šta radi?
Izbacuje ljude iz kuće. Zašto njega ne pozovemo?
Ode kod tebe i izbaci sve.
Neće puno ni tražiti. Radi jeftino.
- Idi, porazgovaraj s njim. - Hoću, čekaj.
Bez šale. Dođe kad nisi kod kuće i izbaci sve napolje.
- Ne zavitlavaj me. - Dobro, zavitlavam.
Pato, ovo nije naivno.
Ne možemo više živeti ovako.
Razumem se u ovaj posao i znam ga voditi.
Ipak, brine me tvoja majka.
Previše je ovo za nju.
Muči je prokleti artritis.
- Najpre ga obriši. - Da, izvini.
Pazi šta radiš.
Nema tu "izvini".
Eto, majku muči... Ovo je puno mrvica od hleba!
Izvini, nisam primetila.
Kao što rekoh, mamu bole zglobovi, kosti...
Biće joj potrebna pomoć.
Moraćeš dati otkaz na benzinskoj pumpi.
Ne traži to od mene, tata!
Nema raspravljanja!
Uradi kako ti kažem!
To je stalan posao. Ne teraj me da dam otkaz, molim te.
Idi... Skloni sve ovo.
- Mama, hajdemo na igralište. - Ne, jako sam zauzeta.
- Molim te, mamice. - Ja sam "mama", a ona je baka.
- Nemoj tako s njom. - Mora shvatiti.
Stalno je zbunjuješ. Dođi, Luli.
Ja sam tvoja mama, dušo.
Znaš da sam te devet meseci nosila u stomaku?
Ko je?
Šta je bilo?
Hoću da popričamo.
Izvoli.
Baš sam krenuo na spavanje.
Može li sačekati do sutra?
Luli...
Čuješ li me?
Moram sad ići, ali vratiću se.
Onda ćemo biti zajedno, sve dok ne budeš velika kao ja.
Važi?
Poljubi me...
I zagrli!
Lezi sad.
Eto, tako.
Ko je?
- Hose Luis? - Zdravo, Patrisija. Izvoli?
Htela sam zamoliti uslugu. Smem li ući?
Svakako!
Hvala.
Sama ću namestiti krevet. Ne brini.
Dakle, ovde imaš posteljinu, ćebe...
Puno ti hvala.
- Ako nešto zatreba, probudi me. - Hvala.
Dobro si?
Da.
Laku noć.
Vidimo se sutra, hvala.
Dobro jutro!
Zdravo...
Zdravo.
Kako si, Seba?
Rekoh im... Eto, gotovo je.
Možda bi i ti... Recimo...
Možda bi ti da ovo nastaviš.
Šta pričaš? Duguješ kiriju za pet meseci!
Da...
A da bi se sve opremilo, treba oko 3 hiljade!
Žao mi je, ne zanima me.
Mislio sam, da tako obezbediš svoj deo. Inače...
Znam da je plata svetinja, ali trebaće mi koji dan...
Šališ se? Izbaciš nas na ulicu, pa da još čekamo naš novac?!
Neće ti to upaliti!
Nisam ja prevarant, mali.
Znaš li kako je teško obezbediti svima vama plate?
Znam, ali samo tražim ono što je moje.
Ako treba, radiću sve. Samo recite.
Imam samo ovo što vidite.
Uzmite to. Eto, i gume sa mojih kola.
Uzeću kompjuter.
Šta se desilo?
Nešto sam pogrešno pritisnula.
Evo, neće...
Kakva sitnica.
Ti se u ovo razumeš.
Vidim da ti...
Dakle, da vidimo.
Zauzeto! Ne ulazi!
Šta ćeš ti ovde?
Video sam kako izlaziš iz auta. Ko je on?
Odlično, čestitam!
- Šta ćeš ti ovde? - Zabranićeš mi?
Prekini! Napolju je Oronjo!
Briga me za Oronja! Zar i s njim spavaš?
Tako si, znači, dobila posao?
Zašto si došao?
Da te pitam bi li spavala sa tipom koji te dovezao!
- Šta te se tiče? - "Šta me se tiče"? Kučko!
Juče si bila sa mnom!
- Voliš li me? - Ne.
Pa šta, onda, hoćeš?
Mogu ti platiti pola kuponima "Bernaleza".
- Molim? - Kuponi iz kluba trampe.
Možeš ih trampiti za ono što ti treba.
Mogu ti dati i njihovu opremu kao otplatu.
Profesionalna peć, mašina za čuro...
Samo to vredi bar 1000.
- Prihvatam. - Kad možete doći?
Strpi se danas... Doći ću do nedelje.
U redu.
- Daj adresu. - Da.
I ključ. Da ne razbijam vrata.
Znači, ključevi.
Zvaćete me pre nego što dođete?
Zvaću...
Čim očistim kuću.
Dobro. Brinem samo za malu devojčicu.
Bez brige. Niko ne strada.
U redu.
Nemamo izbora.
Moramo povećati cenu da bismo sačuvali firmu.
Malo poskupljenje.
Ne može, Venansio. Prodaja već slabo ide.
Ako više pešačiš i više se potrudiš, prodavaće se!
Umorna sam. Pitaj nju koliko pešačim!
Ne prodaju se. Ni po 1,20.
U redu... Odlazi. Ne trebaju nam gubitnici.
Ovde više ne radiš.
- Ko, ja? - Da, otpuštena si.
Idi!
Ko je?
- Zdravo, Luli. - Ovo sam tebi napravila.
- Divno! - Sviđa ti se?
- A šta je to? - Čudovište.
Čudovište? A šta je ovo?
To su mu krvave kandže.
Opasna si ti...
Puno ti hvala! Može li poljubac?
Hvala!
Je li Pato ovde?
Ne, već je otišla.
- Otišla je kod tebe? - Ne, nije kod mene.
- Pa, gde je? - Ne znam. - Rekla ti je da ne kažeš?
Otišla je pre pet minuta prema aveniji.
- Pokušaj je stići. - Hvala!
Idemo.
Pozdrav...
Momče... Nestani!
Gubi se, budalo!
Odmah!
Gde ti je muž?
Ne pravi se luda. Gde je?
Budi ovde.
Tu si, kučkin sine!
Idemo, čoveče!
Dajte da potrpam nešto stvari i odlazimo.
Vane! Hajde, čistac!
Sklonite oružje. Pa, dete je tu!
Pet minuta... Ne više!
Četiri, tri... Idemo!
Nosite sve. Ne vraćate se.
Da, ko je?
Tražim Patrisiju. Je li kod vas?
Da.
Ima li koga?
- Sve je u redu? - Ma kakvi u redu!
Prešao si me.
To su moje stvari. Taj računar...
Bile su tvoje stvari!
Kako to mislite?
Pa to je moj računar!
Bio je. Gluv si?
Ali, nismo se tako dogovorili.
Lepo je da si shvatio da dogovor nije bio takav.
Šta da radim sa ovim?
Nismo se tako dogovorili.
Nema dogovora, čoveče.
Zar ćete odneti sve moje stvari?
Ovo i moped.
- Onda smo kvit. - Nemojte moped.
- Stanite! - Šta to radiš?
- Uzmi komad heba. - Piletina je odlična.
Jeste.
Hoze Luis...
Zahvaljujem se u ime svoje porodice.
Hvala što ste nas primili.
I što ste s nama podelili ovaj obrok.
Kažem to od srca.
Mi Argentinci smo zaboravili te običaje.
Nemojte mi zahvaljivati.
Moram...
Malo salate, Hoze?
Da, hvala.
- Dodaj mi tanjir. - Neka, sipaću sama.
- Luli? - Ne.
Imali smo fabričicu 1974...
Misliš 1975.!
- Molim? - Bila je 1975.
Patrisija, dušo... Koje si godine rođena?
Pa, 1975, tata!
Te 1975., "La Normanda" je bila... Da samo znate kakva!
Idem po salvete.
Jedna od vodećih firmi u prehrambenom sektoru.
Druga su to bila vremena.
Svi su supemaketi podavali naš čuos.
Uvek smo počinjali od samog dna... Sećate se?
Mama?
Podavali smo ih i na plaži!
Ljudi su se posto grabili.
- Da ne poveruješ. Ali bila su to duga vremena. - Baš!
- Ali, biće tako opet. - Mislite? - Svakako!
Daj, ja ću. Je li teško?
- Mama, mogu i sama. - Sigurno?
Obrada: Žarko NK